Manydown birtok
Azt hiszem, a nővérei túl sok narancsbort ittak.
Elhozhatja a nővérét! És az édesanyját!
Miss Austen... Jane,
Hozzám jön feleségül és Manydown úrnője lesz?
Igen, Harris.
Magához megyek.
Elmondhatatlanul boldog vagyok! Jane!
Megyek és elmondom apának!
Jane!
Biztos vagy benne?
Mondd, hogy helyesen tettem.
Mondd, hogy helyes volt meggondolnom magam.
Édes istenem, add, hogy soha ne bánjam meg, amit ma tettem.
Hampshire 12 évvel később
Jaj, ma olyan kétbalkezes vagyok, nem boldogulok a szalagokkal.
Nem te tehetsz róla.
Ez a szegény öreg főkötő már az utolsókat rúgja.
Legdrágább Fannym!
A legutóbbi leveled borzasztóan kíváncsivá tett.
Milyen különös kis szívet mutat!
Ez az újdonsült ismerősöd, a fiatalember, akiért odavagy, ő az Igazi?
Bárcsak a jövőbe láthatnánk
és előre tudhatnánk, hogy a döntéseink majdan bölcsnek bizonyulnak-e!
Sajnos úgy áll a dolog, hogy ez életed legfontosabb döntése,
és senki mástól nem számíthatsz tanácsra, csak a te Jane nénédtől.
Úgy készülj, hogy az unokatestvéred esküvőjén
alaposan megtárgyalunk minden apró részletet.
Tekints le könyörülettel rájuk, a te szolgálóidra,
hogy ez az asszony legyen szerető és kedves feleség,
hűséges és engedelmes hitvese férjének.
Ó uram, áldd meg mindkettőjüket.
Jane néni, segítened kell a döntésben, mert nekem nem megy.
Muszáj találkoznom a te drágalátos Mr Plumptre-ddel,
méghozzá a lehető leghamarabb. Plumptre, Plumptre.
- Mrs Plumptre! - Pssszt! Hagyd abba!
Micsoda pompás, ígéretes név! Attól tartok, nehezen tudsz majd ellenállni.
Gyere velünk haza, Jane néni.
Apa! Apa! Mondd Jane néninek, hogy el kell jönnie Kentbe!
Kérlek! Majd belehalok, hogy halljam a véleményed.
Talán van olyan nagynéni, aki ellen tud állni egy ilyen meghívásnak, de nem én.
Csak nehogy azt hidd, hogy egy fikarcnyi esélyed is van megelőzni az oltárnál!
- Bármelyik pillanatban megkérhetik a kezemet. - Micsoda buta régi tréfa!
Tanulj tőlem, Fanny.
Minden úrnak csak a kínálkozó alkalom kell.
- Mr Papillon! - Miss Austen.
Nagyon szép volt a szertartás.
Miss Austen, milyen kedves. Nagyon kedves. Biztos vagyok benne,
hogy szerény próbálkozásaim a közelébe sem érnek az ön intellektusának.
- Meglepően romantikus. - Romantikus? Istenem, dehogy.
Szerintem mindenkinek meg kellene házasodnia, aki csak tud. Egyetért?
Maga Szent Pál írja, miszerint "jobb házasságban élni, mint égni".
Ki tudna ellenálni?
Meg győződésem, Mr Papillon, hogy nincs oly szabadnak született angol hölgy,
a legreménytelenebb vénkisasszony sem, ki ne találhatna rá a boldogságra,
ha angol úriembereink megragadnák a kínálkozó alkalmakat!
Bármely alkalmat, de igazán.
Bizonyára így van.
- Milyen szép szertartás volt. - Szép!
Jó napot, hölgyeim.
Jane!
A szenvedély erejétől elakadt a szava.
Nem szabadna kínoznod szerencsétlen flótást.
Mintha egy macskát látnék egy egérrel. Kegyetlenség!
Mr Papillon amolyan száraz kóró. Biztosan fel sem tűnt neki.
Különben is, egy lelkész lánya vagyok.
Miért is ne lenne belőlem elbűvölő lelkészfeleség?
Rossz példát mutatsz az unokahúgunknak!
Bűbájos gyermek.
Belegondolni, hogy egy hétköznapi kenti úriember felesége lesz...
Kentben mindenki meglehetősen kellemes, mindig.
Nem akarom, hogy az emberek nagyon kellemesek legyenek.
Úgy nem kell azzal bajlódnom, hogy kedveljem őket.
Lesz erre időd Kentben?
Teszek róla.
Segíts, Cass! El fogok késni!
Írj minden nap!
Gondolj bele, milyen sok új ismerőst szerezhet!
Anya!
Te! Te már évekkel ezelőtt a falnak fordultál.
De Jane? Ne mondd nekem, hogy nem érdeklik az urak!
- Már az összes ottani urat ismeri. - Jaj, ti lányok!
Mi van, ha van valaki jobb?
Mi van, ha hozzámegyek Mr Plumptre-hez és soha nem ismerem meg?
Mármint azt a jobb valakit.
Mi van, ha elmegyek mellette az utcán és soha nem tudom meg, ő volt e az Igazi?
És mi van, ha találkoztok, és nincs pénze?
De ha szeretném, akkor semmi más nem számítana.
Mindenre, ami szent, ezt meg miből gondolod?
Hiszen ez van minden könyvedben.
Ha szerinted ez van a könyveiben,
akkor talán újra el kellene olvasnod őket, kedvesem.
Szerinted mi rosszabb?
Nem a megfelelő férfihoz hozzámenni, vagy vénlányként meghalni?
- Rosszabb dolgokba is bele lehet halni. - Nem is vagy öreg.
Hamarosan betöltöm a negyvenet!
Muszáj felkutatnunk egy gazdag, idős özvegyet 6 gyermekkel.
Egyszerűen csak az elméletekben vagyok szakértő.
És annak ellenére, hogy szégyellnivalóan öreg vagyok, elég boldog vagyok így.
- Így sokkal egyszerűbb. - Tényleg soha nem voltál még szerelmes?
Az igazság az, Fanny - és ez legyen a mi titkunk, nem mondhatod el senkinek -
Az igazság az, hogy szerettem, majd elveszítettem valakit.
Kiről beszélsz? Áruld el!
Szerettem, elveszítettem, sóvárogtam és bánkódtam.
Azután pedig magányt esküdtem,
és megfogadtam, hogy abból merítek vigaszt, hogy inkább írok róla.
Komolyan?
Több regényt olvasol a kelleténél.
Szervusztok!
Idegtépő a gondolat, hogy talán rosszul választ majd férjet.
Ó jaj, szerető apák, bárhol is vagytok!
Az elrendezett házasságok napja már régen leáldozott.
Nehéz szegény gyermeknek, így anya nélkül, aki tanácsot adhatna neki.
Tudod, igent mond Mr Plumptre-nek, ha áldásodat adod rá.
Mérhetetlen egy nagynéni felelőssége.
Mi a véleményed? Rajongani fog értem?
Nocsak, manapság a színes, fodros alsószoknya a divat?
- Már ezer éve fodrosak. - Eléggé rövid.
Ha a tiéd túl hosszú, majd kezelésbe veszem az ollómmal!
Ne merészeld!
Jaj, nyomban belehalok, ha nem tetszik neked Mr Plumptre.
Máris elgyengültem az imádattól.
Kérlek, ne egy Mr Darcyra számíts.
Drága gyeremekem, ez a való világ.
Az ember kizárólag úgy juthat egy Mr Darcyhoz hasonló férfihoz, ha kitalálja.
Annyira vágyom már a napot, amikor a Földön mindannyian
el tudunk fordulni a sekélyes földi vágyaktól, és hívő lélekkel örvendezni,
hogy a mi Urunk a mennyben majd megjutalmaz bennünket.
Addig is, azonban...
Addig is, egy önhöz hasonló írónak oly nagy hatalom van a kezében!
Az embereket erényes életre tudná sar- kallni. Ezért, kérem, ne bántódjon meg,
ezért aggaszt, hogy önnél a hit emberei olyan sokszor nevetség tárgyai.
Az édesanyám...
Az édesanyám szereti az én bolondos lelkészeimet.
- De én azt hittem, hogy az ön apja... - Lelkész?
Igen. Egy valóságos lelkész. Míg az én bolondos lekészeim...
mind kitalált személyek.
Érti már? Csak történetek.
"Egy lelkésznek nincs más dolga, mint lomposan és önzően élni;
"olvasni az újságot, figyelni az időjárást és veszekedni a feleségével."
A Mansfieldi kastélyból...
Könyörülj meg rajta, Fanny.
Ne tedd ki szegény Mr Plumptre-t több csapongó gondolatomnak.
- Én is tudnék könyvet írni. - Kérem, csak nyugodtan.
Én majd kényelembe helyezem magam a díványon a tűz mellett,
és annyi bort iszom, amennyit csak akarok.
Jóvágású, ugye?
És a vallásossága mellette szól.
Tetszik csendes, úriemberhez illő viselkedése.
Inkább érzékeny, mint briliáns.
Manapság senki sem briliáns elme.
Akkor támogatod?
Édes istenem, hát mit értek én ehhez?
Pontosan! Mindamellett...
A 20 éves lányok annyira elszántan szerelmesek akarnak lenni.
Nagyon nehéz megállapítani, hogy valójában azok-e.
Mindenkinek járnia kellene a lehetőség, hogy egyszer szerelemből házasodjon.
Ha tudnak.
Edward?
Valami baj van?
Fannyval muszáj meglátogatnunk a szomszédainkat.
Ne aggódj, neked nem kell velünk jönnöd.
Drága Cassandrám! Nehogy azt képzeld,
hogy bármilyen valódi ellenérvem van Mr Plumptre-val szemben.
Inkább arra hajlok, hogy kedvelem.
Most azonban teljesen egyedül vagyok. Minő boldogság!
Jelen pillanatban öt asztalom,
28 székem és 2 kandallóm van, egymagamnak.
Mindennek én vagyok az úrnője, amit csak felfedezek.
Hát hol is kezdjem?
Melyik fontos semmiségről meséljek először?
Hahó!
Edward?
Uramisten!
Miss Austen.
Mr Bridges. Milyen örömteli meglepetés!
Vártuk a látogatását?
Valószínűleg túl korán jöttem. Vagy túl későn.
Éppen útban vagyok hazafelé, Ramsgate-be.
Akkor már értem, miért szeretné a végsőkig halogatni a visszatérést.
A feleségemről van szó. Gyengélkedik. Tengeri levegőre van szüksége.
Akkor... akkor Ramsgate-nél jobb hely nem is létezik.
Fanny és Edward vacsorára itthon lesznek.
Akkor addig is, ne hagyja, hogy zavarjam az írásban.
Ó, dehogy, csak egy levelet írtam a nővéremnek.
Befejezhetem később is. Addigra, hála az ön felbukkanásának,
a levél tartalma sokkal érdekesebb lesz majd a számára.
Semmit sem változott.
Ramsgate tényleg nem éppen a legelegánsabb tengerparti város.
De Harriet úgy érzi, hogy jót tesz neki az ottani levegő.
Ha kellemesen akarja tölteni ott az időt, az arcát mindig határozottan
fordítsa déli irányba, a tenger felé, ami azt jelenti, hogy a hátát...
északra, Ramsgate irányába, hogy ott legyen az életem, ahol nem is látom.
Lehet, hogy igen nehezen boldogulnék a szertartások vezetésével.
"Szeretett testvéreim! Azért gyűltünk össze a mai napon Isten,
és a Franciahon felől érkező, üvöltő szél színe előtt..."
Boldog Ramsgate-ben, Mr Bridges?
Igen.
Ön boldog Hampshire-ban, Miss Austen?
Igen.
Meglepve hallottam, hogy elhagyta Bath városát.
Bathban szörnyen sok a csúnya nő.
És ami a férfiakat illeti...
Mr Bridges, tíz éve szinte egyetlen használható szót sem írtam le.
És akkor besétáltunk a villába Hampshire-ben,
és tudtam, hogy soha nem is megyünk el onnan.
Tudtam, hogy az anyám boldog lesz ott, a nővérem pedig kényelemben élhet.
Valakit kihagyott.
És én szabadon írhatok.
A dolgok végül mindig a lehető legjobban alakulnak. Egyetért?
Meglehet.
Akkor igent mondjak neki, ha megkéri a kezemet?
- Megkért? - Nem, de majd ha megkér.
Mert az a legrosszabb, Jane néni,
hogy több évet kell várnunk, mire befejezi a tanulmányait!
Szóval ahhoz eléggé kedveled, hogy hozzámenj, de nem eléggé, hogy várj rá?
- Hát, nem. - Ennek aztán sok értelme van.
- Szerelmes vagy belé? - Természetesen!
Mert ha nem, akkor mindketten iszonyúan sok szót csépeltünk el erre.
Tessék, most ismerted el, hogy a szerelemnél nincs fontosabb a világon!
- De nem az egyetlen fontos dolog. - Ott van a vagyon, a rang, a család.
És a barátság, a szenvedély, és a közös cél.
Tehetsz bármit, de ne menj olyanhoz, akihez nem vonzódsz!
Elég!
Így ni.
Most már kikosarazhatod az összes kent megyei partiképes férfiút.
Annyira udvarias leszek hozzájuk, amennyire csak rossz lehelletük engedi.
- Fanny, kedvesem. Hogy megnőtt! - Mr Lushington.
A húgom, Miss Austen.
Jane, engedd meg, hogy bemutassam Mr Stephen Lushingtont.
Canterbury parlamenti képviselőjét.
Repesek az örömtől, hogy életben ugyanolyan elbűvölőnek mutatkozik,
mint írásban, Miss Austen.
Még meg sem szólaltam.
Westministerben a jó ítélőképességű elemek
sorban állnak, hogy lehetőségük legyen találkozni önnel.
Talán bámulni kellene, mint egy vadállatot az állatkertben?
Egy vadállat, akit elfogtam a hálómmal, éppen itt, ebben a könyvtárban.
Épp ott, ahová kegyed tartozik.
Ahol körbeveszi, támogatja az ókori népek bölcsessége.
"Eme csendes ösvények közt áhítattal barangolok,
A holtak palotáiban, melyeken az idő nem fog."
Kedveli George Crabbe-et?
Mindig van a zsebemben egy Crabbe kötet,
arra az esetre, ha a Képviselőház túl fárasztóvá válna.
- Remélem, csak egy zsebében van Crabbe. - A másikban a Büszkeség és balítélet.
A Mansfieldi kastély a kalapom alatt.
Az Értelem és érzelem a hónom alatt.
És hová teszi majd az én Emmámat?
Egy új hősnő!
Drága Miss Austen, meg kell engednie, hogy szégyentelenül kisajátítsam önt
egészen a vacsora végéig.
Majd azon túl is.
Hiszen szombat este van.
Elmúlt éjfél. Már vasárnap van, az Úr napja.
Kérem, Fanny, a tánc ideje már elmúlt.
A nővérei is táncolnak. Mutogatják vastag bokáikat.
Mentse meg szegény Jane nénit.
Nem úgy néz ki, mintha szüksége lenne rá.
Jobban mulat, mint én, pedig ez az én házam!
Hát én lefekszem!
Fanny!
Nagy szamár vagyok, tudom jól.
És nagyon rossz vendég is. Kérem, bocsásson meg.
Csak akkor, ha feladja az összes létező elvét, és nyomban táncol velem.
Miss Knight, megtisztelne azzal, hogy táncol velem?
Egyszer, amikor még nagyon kicsi voltál,
én nyitottam meg a táncot egy elég nagyszabású bálon Brook bácsikáddal.
Nem sok híja volt, hogy megmenekültél.
Kiköthettél volna egy lelkész feleségeként is, Ramsgate-ben.
Túlságosan sok szépséges fiatalember van itt, Fanny.
Hogy is lehetne egyet kiválasztani?
Egy, két...
John!
Engedted flörtölni egész este azt a borzasztó politikust.
Egészen odavagyok érte!
Okos és remek az ízlése.
Becsvágyó és kétszínű.
Jó, hogy nem tudom kivetni rá a hálómat, mivel nős és 10 gyermeke van.
Ráadásul csúnya is!
Szép munka, Fanny! Végre felfedezted a valódi okot,
amiért soha nem választottam férjet.
Mert nem találtál senkit, aki elég jóvágású lett volna?
Nem. Nem találtam olyat, aki miatt megérte volna felhagyni a flörtöléssel.
Kastélya van? Nem lehet!
De igen! Már évszázadok óta a Wildman családé.
Igen, határozottan el tudlak képzelni vele az oltárnál,
tetszik az ötlet, hogy egy kastélyban lássalak.
A következő pedig... hát ő nagyon jó külsejű.
- Természetes. - Egy kicsikét unalmas.
A Knatchbull családnak rengeteg a pénze. Az apjuk baronet!
Tetszik nekem, nyugodtnak és érzékenynek tűnik.
Lehet, hogy kimondottan neked való.
Az pedig Mr Hatton lehet, akiről a leveledben meséltél.
Akinek mennyei a külseje.
Igen, de az ő családjának van kastélya?
Nincs.
Már nem is tudom, mit láttam benne.
Fanny Knatchbull, Fanny Hatton, Fanny Wildman, Fanny Plumptre.
Hozzámegyek, ha megkér.
Remélem, megkér.
De nekem úgy tűnik, hogy őt kedveled a legkevésbé.
Butaság. Mr Plumptre-nak ezernyi jó tulajdonsága van.
Már ha eltekintesz a közönséges anyától és hogy a nővérei olyanok, akár a lovak.
Nagyon ígéretes. És a jelleme kiváló.
Jó parti a számodra, Fanny.
Én nem olyan vagyok, mint te, Jane néni.
A világon mindennél jobban szeretnék férjhez menni.
És én teszek is róla, hogy férjhez menj,
mert tudom, hogy addig nem leszel boldog.
A hajadon nőknek szörnyű szokásuk, hogy többnyire szegények.
És a nagy jövedelemnél nem ismerek jobb receptet a boldogságra.
Ki jár ott? Mutassa magát!
Fanny, mi a csodát keresel idekint?
- Attól tartok, erről én tehetek, Mr Bridges. - Miss Austen!
Jane néni elvállalta azt a borzasztó feladatot, hogy erkölcsi tanácsot ad.
A bozótban?
Épp olyan remek hely tévútra vezetni egy ifjú hölgyet, mint bármelyik másik.
Fanny, feküdj le, kérlek.
Fanny kérésére kaptam meghívást,
hogy segítsek neki dönteni Mr Plumptre-jével kapcsolatban.
Nem tudtam, hogy megkérte a kezét.
Attól, hogy egy úr elmulasztja a lánykérést,
a hölgy még eldöntheti, tetszik-e neki, nemde?
És miféle hölgy flörtöl szégyentelenül egész este,
majd settenkedik odakint a sötétben, hogy bámészkodjon és pletykálkodjon?
Köszönöm, hogy ilyen szabadon megosztotta velem
lesújtó véleményét a viselkedésemről és jellememről.
Jó éjt, Mr Bridges.
Drága Cassandrám! Azt hiszem, túl sok bort ittam tegnap este.
Máskülönben nem tudnám mire vélni a kezem remegését.
De legalább a hajam rendezett volt,
és mást nem is tűztem ki célul.
Hát itt vagy. Már mindenki odakint van a friss levegőn.
Tudom. Nagyon sokáig fent voltam.
Azt hittem, talán egy sarokban ücsörögsz valamerre és körmölsz.
Cseppet sem vagyok írói kedvemben.
- Azért remélem, még jól megy. - Hát, az Emma majdnem készen van,
de Mr Egerton nem hajlandó újra kiadni a Mansfieldi kastélyt.
Azon töprengtem,
hogy talán egy új kiadót kellene keresnünk az Emmának.
Esetleg több pénzt is kérhetnénk.
Édes istenem, annyira szeretném, ha az írást nem pénzkeresetnek tekintenéd!
Az Értelem és érzelemmel 140 fontot kerestem.
Nem lehetek rá büszke?
Próbálj belegondolni, hogy érint bennünket, a testvéreidet,
hogy van egy hajadon húgunk, aki munkát keres.
Jane, mindig gondoskodni fogok rólad, Cassről és anyáról,
de özvegyember vagyok, 11 gyermekkel.
Örököltem egy házat, aminek a fenntartására nem telik,
és egy birtokot, számtalan jogi bonyodalommal.
Miféle bonyodalmakkal?
Per indul az örökségem ügyében.
Állítólag egy birtoklevelet rosszul töltöttek ki.
Jane, ha ők nyernek, elveszítem minden tulajdonom felét.
Csak nem ezt a házat is?
Nem, nem. Ez a ház nincs veszélyben. Nem fejeztem ki magam világosan.
A per csak a Hampshire megyei ingatlanjaimat érinti.
- És a mi házunk? - Nem akarom, hogy aggódj.
Mindannyiótoknak mindig lesz hely itt nálunk.
Edward, a kis házban írok!
Jaj, Jane, bár ne lennél ennyire büszke!
Bár férjnél lennél!
De ha a Földön mindent Isten teremtett,
beleértve bennünket és mindent, amit csinálunk, akkor annak a zene is része.
Igen! Az egyházi zene! Hogy az ő kegyelmét magasztalja.
De ön szerint egyáltalán nem szánt bennünket táncra?
- Hiszen kaptunk tőle lábakat! - Nos, tudom, persze, de én...
- Csúfolódik velem. - Nem!
- Tudom, hogy ön szerint túl komoly vagyok. - Dehogy!
Akárcsak Jane nagynénje, aki magában mindig nevet rajtam.
Nem nevet magán! És én sem.
Kérem, ne veszekedjünk.
Nem, tényleg nem szabad veszekednünk.
Igaza van.
Sajnálom.
Ó, Fanny!
Olyan komolynak gondol.
Most pedig íme, itt ülök,
és elragadnak az örömteli érzések.
Muszáj megkérdeznem...
Tudna-e... mármint szabad...
Megfontolná, hogy...
oly nehéz szavakat találni,
amikor az ember a legmélyebb érzéseit akarja kifejezésre juttatni.
Ön nevet.
Tudom, hogy nem vagyok briliáns szóforgató.
Dehogynem! Igenis az!
John?
Bocsásson meg. Bocsásson meg, én..
Azt hiszem, talán sétálok egyet abban a fasorban ott.
Azt hiszem, bükkfák.
Bükk? Igen, azt hiszem.
Fagus sylvatica.
Tudta, hogy az elszáradt levelek egész télen a fán maradnak?
A botanika lenyűgöző tudomány.
Istenem!
Megérdemelném, hogy soha nem bocsásson meg,
amiért tegnap éjjel olyan borzasztóan modortalanul viselkedtem.
Mindent megbocsátok, kivéve, hogy elmulasztott táncra kérni.
Micsoda, hagytam volna, hogy megállapítsa,
milyen kevéssé javult a tánctudásom az elmúlt évek alatt?
Mindig lelkes volt, ami a legfontosabb egy férfinál.
Vártam, hogy hírt, miszerint férjhez ment.
Ahogyan azt minden nő tudja, általában véve nagy a hiány a férfiakból,
és még nagyobb a valamirevaló férfiakból.
Elrejtőzhet az okos szavak mögé, amennyire csak akar.
Remek, ugyanis hamarosan csak az én okos szavaim adják majd a tetőt a fejem fölé!
Vagy az édesanyám és a nővérem feje fölé.
Úgy tűnik, nekem magamnak kell a férjemnek lennem.
És az ő férjüknek is.
Én gondoskodtam volna tetőről mindőjük számára,
drága Jane, és dédelgettem volna életünk végéig.
Jane néni!
Jane néni, beszélnem kell veled.
Drága kislányom, ha belegondolok, eddig milyen kevés fiatalemberrel találkoztál,
és mennyi kísértésnek leszel kitéve! Életed következő 3-7 éve tele lesz...
27 éves leszek!
"Huszonhét esztendős nő nem remélheti, hogy vonzalmat érez vagy ébreszt."
Ez szatíra!
Csak, mert tréfának szántad, attól még ugyanúgy igaz!
Azt hiszi, mindketten kinevetjük!
Soha nem szedi össze a bátorságát, hogy újra lánykéréssel próbálkozzon!
Oda az egyetlen lehetőségem!
Neked adom az özvegyemberemet, és mind a hat gyerekét.
Miért kell mindennel viccelődnöd? Ez komoly!
Rólam van szó! Egyszerűen csak egy lány akarok lenni, és csinos,
és azt, hogy John Plumptre szeressen és hogy hozzámehessek, ahogyan Anna Benhez.
Halvány fogalmad sincs róla, hogy milyen érzés.
Bennek volt egy unokatestvére,
aki egy nyáron idelátogatott. 20 éves voltam akkor, éppen annyi, mint te most.
Tom Lefroy ügyvédnek készült, akárcsak Mr Plumptre.
Emlékeim szerint megdöbbentő mennyiségű tánc zajlott,
és szégyentelenül sokat üldögéltünk együtt és rengeteget néztük egymást.
Szörnyen illetlen volt, amennyit flörtöltem.
Ismerősen hangzik?
Mi történt?
Nálam okosabbak meglátták, hogy egyikünknek sincs egy petákja sem.
Így a nyár végén hazautazott.
Az a szerencsés flótás egy örökösőt vett feleségül.
Ő volt az Igazi?
Nem.
És ezt azért mesélem el neked, mert körülbelül 5 percig fájt a szívem,
azután elmúlt.
Annyira fiatal vagy.
Biztosra veheted, Fanny, hogy eljön majd a megfelelő férfi.
Neked sem jött el soha.
"Több mint hét esztendő telt el, amióta e mélabús história véget ért."
"Remélte, idővel visszanyeri józanságát és megfontoltságát; ámde sajnos
"egyelőre kénytelen volt megvallani magának,
hogy a higgadtságtól igen távol áll. A lány megbántotta;
"elhagyta, és fájdalmat okozott neki; ám ennél is súlyosabb,
"hogy gyenge jellemnek bizonyult, mert ha nem az, nem így viselkedett volna,
"s Frederick a maga öntudatos, magabízó természetével ezt nem bocsátotta meg.
"A lány, hogy másoknak kedvére tegyen, lemondott róla."
"Őt kora ifjúságában belekényszerítették a megfontoltságba,
"s akkor tanult bele a regényes érzelmességbe, mikor már idősebb lett.
"a természetellenes kezdet természetes következménye."
Nem értem, hogy ülhetsz ott száraz szemmel.
Semmi olyan nem tud megríkatni, ami némi pénzt hozhat!
London
Adhatod neki a "Meggyőző érvek" címet. Az új kiadó odáig lesz az örömtől.
Az én drága bátyám egy zseni.
Mi lesz a kiadás dátuma?
Igazából olyan nincs, legalábbis pontos dátum.
De a szerződés...
A szerződés... hát, az még alakulóban van.
Jane, amennyi pénzt kínált!
- Az összes könyvedet megvenné 450 fontért. - Hiszen ez szánalmas!
Bankár vagyok. A bankárok ha valamihez, akkor a pénzhez értenek.
Tudod, hogy számíthatsz rám.
Mademoiselle Jane, Isten hozta Londonban!
Madam Bigeon, annyira örülök, hogy újra látom!
Mi van akkor, ha elment az eszem, hogy azt hiszem, bárki is megszerethet
egy szörnyű kis sznobot, aki folyton beleüti az orrát mások dolgába?
Emmát? Mindenki imádni fogja!
Mi van, ha mindenki úgy véli majd, hogy nincs olyan jó, mint a Büszkeség
és balítélet? Ha mindenki úgy gondolja, hogy a legjobb művemet már megírtam?
Henry?
Kedvesem, mi a baj?
- Miért nem ment el orvoshoz? - Hagyja pihenni, mademoiselle.
Másnapra mindig jobban van.
- Elnézést, orvosra van szükségem. - Jöjjön velem.
- Ön az orvos? - Egy orvos vagyok a sok közül.
Szükségem van a segítségére. A bátyám borzasztóan rosszul van.
Ordít a fájdalomtól. Valamiféle gyomorfájása van.
Már nagyon régóta tart. Egy szót sem szólt róla.
Nem lakunk messze. A Hand's Place-en. Gyalog jöttem.
- Egyedül? - Nem tehettem mást.
Semmi szükségem orvosra.
És neked nem szabadna egyedül kószálnod a városban, Jane.
Szerencsés, hogy ilyen elkötelezett húga van, Mr Austen.
Magunkra hagyna?
Olyan fiatal! Remélem, tudja, mit kell tenni.
Ez nem lehet túl szórakoztató.
Hát nem arra valók az özvegy testvérek, hogy borzasztó betegségeik legyenek,
ezzel lehetőséget adva hajadon húgaiknak,
hogy nagy hűhót csapjanak és fejvesztve futkározzanak?
Vedd fel azt a füzetet.
Dehogy veszem. Ma nem író vagyok.
Hanem az ápolód.
Csak írd, amit diktálok. Gyerünk.
Tehát...
Mr John Murray könyvkiadó részére.
Nem, Henry.
Miért nem mehetek és kereshetem fel én magam Mr Murray-t?
Nem mehetsz el egy kiadóhivatalba, ahol csupa férfi van.
Nem helyes, és nem illendő.
- Szívesebben lennék gazdag, mint illemtudó. - Maximálisan egyetértek.
Örömmel látom, hogy ma már egy kicsit jobb színben van, Mr Austen.
És ön is, Miss Austen.
Tegnap este igazából nem értettem, ki is hozott ide.
Nagy örömömre szolgál, hogy illendően bemutatkozhatom, Miss Austen.
Charles Haden. Egy csodálója.
Meglepve hallom, hogy olvas regényeket, Mr Haden.
Én önnek nem vagyok elég okos. Az urak jobb könyveket szoktak olvasni.
Az az igazság, hogy már jóval több érzelgős regényt olvastam,
mint ami jót tett halhatatlan lelkemnek.
Vissza kell vonnia az "érzelgős" jelzőt,
ha tényleg be akarja bizonyítani, hogy olvasta a könyveimet.
Hát, az különösen szórakoztató, hogy Lizzie Bennet csak akkor jön rá,
hogy szereti Mr Darcyt, amikor látja, hogy milyen óriási a háza.
Elmúlt a veszély.
Ágyban kell maradnia. Most pihenésre és a csendre van szüksége. Vagyis önre.
20 unciányi vért vettem tőle, de attól tartok,
holnap újra el kell jönnöm hogy megismételjem.
Nagyszerű. Mármint... ha így látja jónak.
Jó napot, Miss Austen. Hölgyeim.
- Akkor viszontlátásra holnap. - Örömömre szolgál.
Henryt az emeleti hátsó szobában képzeld el,
és általában én is ott vagyok, varrogatok, vagy írok.
Henry azt mondja, hogy napról napra erősebbnek érzi magát,
és Mr Haden már folyamatosan elégedett a pulzusával.
Tehetségesnek mondják a fiatalembert, és az bizonyos, hogy nagyon gondos.
Holnap velünk vacsorázik. Ez nagy boldogság.
Mr Haden igazán annyira a szívünkhöz nőtt, hogy nem is tudom, mire számítsak.
- Jane írt? - Nem.
Mr H most először olvassa a Mansfieldi kastélyt,
és jobban tetszik neki, mint a Büszkeség és balítélet.
De Cassandra, úgy tűnik, hogy tévedésben vagy Mr H-t illetően.
Patikusként emlegeted. Dehogy patikus.
Soha nem is volt patikus. Ő egy Haden.
Semmi más, csakis egy Haden.
Valamiféle csodás, nehezen leírható kétlábú teremtmény,
valami egy férfi és egy angyal között.
Végtelen szeretettel: J. Austen.
Jane! Isteni alakok reszketnek a szikéje láttán.
Jane!
A saját kis világában időzik.
Mademoiselle?
Hadennek támadt egy remek ötlete a számodra.
Ezzel talán még a kiadóinkból is kisajtolhatuk egy jobb ajánlatot.
Mondja el neki, Haden.
Talán a bátyja nem említette önnek, Miss Austen,
de a partneremnek megdöbbentően magas körökben vannak betegei.
Elképzelhetetlenül magasan.
Az én képzeltem igen magasra tud szárnyalni.
Történetesen a fülembe jutott, hogy a régens herceg szereti a könyveit.
Jaj, utálom azt az embert! Mindig a feleségének adok igazat.
Ha akarja, rejtse el a valódi érzéseit.
Úgy értesültem, hogy bármelyik pillanatban hercegi meghívás érkezhet.
Meg fogjuk látogatni Őfelségét?
Nem mi, nem. Ön, csak ön. Én csak a hírhozó vagyok.
Vissza fogom utasítani a meghívást.
A régens herceg annyira ellenszenves ember.
Meglehetősen nagy szerencsétlenség, ha kedveli az embert.
Tehát arra vágyik, hogy azon férfiak olvashassák, akiknek erre engedélyt ad?
Miért nem válogathatom meg az olvasóimat ugyanúgy, mint a barátaimat?
Mert úgy soha nem csinálja meg a szerencséjét.
Akkor örökre szegény és ismeretlen maradok!
Nem. Éppen ellenkezőleg. Mit nem adnék azért,
ha szép ruhában láthatnám, amint a legjobb társaságban sziporkázik!
És mit szól Mr Plumptre, hogy ideutaztál Londonba, nélküle?
Természetesen most teljesen odaadó.
Csüng minden szavamon.
Akármikor ránézek, ő lepillant rám és bálványoz engem.
Jane néni, már nem is tudom, hogy szeretem-e.
Miféle furcsa teremtmények vagyunk mi!
Amint biztosra vehetjük, hogy egy férfi kötődik hozzánk, közönyösek leszünk.
Szegény, drága Mr Plumptre!
El kell engedned.
Nem!
Minden alkalommal, amikor együtt vagytok, bánj vele hidegen,
az majd talán meggyőzi arról, hogy csak áltatta magát.
De annyira megbántódik majd!
Nem kétlem, hogy egy darabig nagyon fog szenvedni,
de azt vallom, hogy ilyesfajta csalódásokba senki sem hal bele.
Most, hogy Londonban vagyok,
Ahol az utcákat lelkes, fiatal úriemberek borítják...
Fanny, ahhoz a szenvedéshez semmi sem fogható,
amikor valaki szerelem nélkül elkötelezi magát.
Amikor hozzá vagy kötve valakihez, de mást szeretsz.
Ez olyan büntetés, amit még te sem érdemelsz meg.
Ma elragadóak a fürtjeid.
Ugye nem ideges?
Mr Haden, fogalmam sincs, hogyan csináljam.
Ebben nincs tapasztalatom.
Amit ön birtokol, az valami sokkal hatalmasabb,
és irigylésre méltóbb, mint a tapasztalat.
- Folytassa. - Van képzelőereje.
Gondoljon arra, hogy szurkolok önnek.
Arra, hogy a legnagyobb támogatója azt akarja, hogy győzedelmeskedjen.
ÉRTELEM ÉS ÉRZELEM
A MANSFIELDI KASTÉLY
Miss Austen!
BÜSZKESÉG ÉS BALÍTÉLET
Miss Austen!
Miss Austen, a látogatása mérhetetlenül megtisztelő.
A régens olvasta és nagyra tartja minden kiadott művét.
Őfelsége minden rezidenciáján tart egy-egy példányt mindegyikből.
Bizony, így igaz. És még én is, szerény könyvtárosa,
James Stanier Clarke, elolvastam valamennyit.
Kétszer.
Kér tortát?
Kérek.
Biztos vagyok benne, hogy az Emma nagy siker lesz.
Ennek ellenére félek, hogy akiknek tetszett a Büszkeség és balítélet,
túl komolynak találják majd, és akiknek a Mansfieldi kastély tetszett,
pedig nem fogják elég komolynak találni!
Az lehetetlen, asszonyom, mivel az ön elméje minden egyes újabb művével
láthatóan egyre több energiával és a józanság egyre nagyobb erejével bír.
A könyveiben géniusza és elvei a legmagasabb szinten tükröződnek.
Drága gyermekeim ők.
Útnak indítom őket a nagyvilágba,
hogy Sir Walter Scotthoz és Lord Byronhoz hasonlókkal versenyezzenek.
Valójában itt szó sincs versenyről, drága hölgyem.
Az urak művei olvashatatlanok.
Mégis, oly keveset értem el az életben.
Oly keveset láttam. A munkám annyira jelentéktelen!
- Az én vásznam... - Miss Austen.
...csak egy csipetnyi elefántcsont, alig két hüvelyk széles,
amelyen nagyon finom ecsetvonásokkal dolgozom.
Felhatalmazást kap, hogy az Emmát Őfelségének ajánlja.
Nyugodtan megteheti.
Valamelyik későbbi munkájában talán...
talán írhatna egy lelkész szokásairól, jelleméről, lelkesedéséről.
Írjon egy lelkészről, aki eltemette az édesanyját, akárcsak én.
Soha nem hevertem ki a csapást. Vagy...vagy...
Vigye el a lelkészét a tengerre!
Egy kiváló te-te-tengerész szereplő barátjaként!
Mr Clarke - mondtam. Megtisztel,
de egy ilyen férfinak olyasféle témákról kellene beszélnie,
mint a tudomány és filozófia, melyekről egy hozzám hasonló nő semmit sem tud.
Sajnos, azt hiszem, azzal henceghetek, minden hiúsággal, ami csak van,
hogy én vagyok a legiskolázatlanabb és legtudatlanabb nő,
aki valaha is írónőnek merészelte nevezni magát.
- Bravó! - Olyan gonosz vagy.
Könyörülj meg szegény jótét lelken.
Senkin sem könyörülök, aki nem a rokonom.
Újabb ok, amiért minden nap hálát adjak az Úrnak, hogy a bátyád vagyok.
A mi gonosz Jane-ünkre és az Emmára!
Akárcsak megalkotója, az Emma is egy drágakő.
- Jane-re és Emmára! - Jane-re és Emmára!
Most, hogy kimódolta, hogy engedélyt kaphasson
nem másnak ajánlani a regényét, mint a régens hercegnek...
Nem, ezt ön gondolta ki, amiért fogadja hálás köszönetemet.
És Mr John Murray-nek, az egyházközség könyvkiadójának
nem lesz más választása, mint sebesen kinyomtatni.
Meg fogom kapni a kétezer példányt tőle 21 shillinges áron a három kötetért.
- Bizonyos, hogy ennél többet is kaphat. - Minden kiadó közölné önnel,
hogy a közízlés a regényes történetek felé hajlik.
Egek! Akkor sem tudnék egy olyat megírni, ha az életem függne tőle!
Jobb szeretem mások tollát hosszan írni hagyni bűnbánatról és szenvedésről.
Igyunk a bűnbánatra és szenvedésre!
A bűnbánatra és szenvedésre!
Ha segíteni akarunk önnek megcsinálni a szerencséjét, Miss Austen,
akkor segítenünk kell megírni egy megfelelő, modern regényt.
Azt a fajta regényt, ahol minden hősnő feltétlenül egy lelkész lánya.
Aki jóságos, kedves, érzelgős. Egy morzsányi humorérzéke sincs.
Több nyelven is kiválóan beszél, és csodálatosan zenél, ez nyilvánvaló.
És milyen hangszeren játsszon a mi új hősnőnk?
Zongorázzon, mivel az olyan gyönyörűen kiemeli a karját.
Miféle hős lehetne méltó egy ilyen eszményképhez?
Egy olyan, aki túl tökéletesen unalmas, és unalmasan tökéletes ahhoz,
hogy fontolgasson. Önnek kell megírnia a róla szóló fejezeteket, Mr Haden.
A tökélyt ábrázoló képektől rosszul leszek és gonosz is.
Igen, a gonoszok sokkal-sokkal vonzóbbak.
A férfi teljesen becstelen és szívtelen. Reménytelenül szerelmes a hősnőbe.
Engesztelhetetlen szenvedéllyel üldözi őt.
A hősnőnk teljesen gyönyörű és idős apja teljesen reménytelen eset.
Kedvesem, nehogy elmondd a bátyámnak!
Hősnőnk bármerre is járjon, beleszeretnek az emberek,
és folyamatosan házassági ajánlatokat kap.
Majd miután legalább húszszor alig tud megmenekülni attól, hogy az antihős
karjaiba hulljon, sok könny hullik és azután, a kritikus pillanatban...
hősnőnk hozzámegy ahhoz, akinek egész végig rendeltetve volt.
Hisz ebben, Miss Austen?
Hogy a sorstól mindig kapunk egy tökéletes társat?
Igen, ezt hiszem.
- Amikor regényt írok. - Milyen földhözragadt!
De a nagynénje hősnői mindig jól járnak.
Mindegyikük gazdag emberhez megy férjhez, és mindegyikük szerelemből.
És ön, Monsieur Haden, milyennek képzeli a tökéletes feleséget?
Határozottnak és kedvesnek.
Remek, hölgytársaságunkhoz illő eszmefuttatás, Haden.
Le tudná ezt játszani?
Megkapja majd azt az édes feleséget,
minden hálát és odaadást.
Én egy csendes természetű, és egy kissé tudatlan lányt kérnék.
Aki szereti délutánonként a hideg húsos lepényt és a zöld teát.
Fáradtnak látszol, Henry. Felviszlek az emeletre.
Ne aggódj. Túlságosan jól mulatok.
Gondold el, ha összegyúrhatnád Mr Plumptre szerénységét,
- És Mr Wildman kenti kastélyát. - És Mr Haden...
Nem biztos, hogy találok szavakat arra, Mr Haden mivel járulhatna hozzá.
Édes istenem! Hová lett a szemérmesség a világból?
Lehetséges, hogy Londonban minden fiatalember
ilyen hevesen udvarol, mint Mr Haden?
Jól láttam, két széken ültetek, vagy csak egy szék volt?
- Jane néni, te féltékeny vagy! - Nagynéni vagyok.
- Attól még nő is vagy. - Attól még macska is, ha egeret látok.
A tiéd lehet, kedvesem.
Nem állok a boldogságod útjába!
Jane néni.
Minél többet gondolok a te Mr Plup- tredra, annál melegebben érzek iránta.
És annál erősebben érzem, hogy milyen kívánatos lenne ismét beleszeretned.
Kedveled Mr Hadent, ugye?
Nagyon szépek a fogai.
Ha most fiatalabb voltál...
Soha nem akartam volna egy orvos felesége lenni.
Az orvoslásban közel sincs elég pénz.
Mondtam már, mademoiselle, hogy levelet kaptam
a párizsi barátnőmtől?
Olvasott egy csodálatos új könyvet.
A címe "Raison et Sensibilité".
Értelem és érzelem.
A barátnőm szerint, bárki is legyen az a nő, aki ezt a könyvet írta,
többet tud a szerelemről, mint bárki más a világon.
Ez olyan, mint amikor az ír szakácskönyvet, aki nem tud főzni.
A szenvedély a fiataloknak való. Olyan gyorsan elillan.
De az álmainkban nem.
A kényelem megmarad, a barátság megmarad.
Ha az ember olyan szerencsés, mint én.
"A boldog házasság tisztán véletlen dolga."
De a nagy hűhó, amit akörül csapunk, hogy kit válasszunk...
Ám a szerelem így is meghal, és a pénz így is eltűnik.
És minden egyes asszonynak, vénlánynak, feleségnek, minden nőnek van mit bánnia,
így amikor a hősnőiről olvasunk, és újra fiatalnak érezzük magunkat
szerelmesnek, tele reménnyel, olyan, mintha újra meghozhatnánk azt a döntést.
És ezúttal jól döntenénk.
Isten ezt az ajándékot adta önnek.
Azt hiszem, ez elég is.
Hampshire
"Néhány pillanatra
megbabonázták képzeletét és szívét."
"Szégyellt volna érzéseinek mélyére hatolni.
Erősen emlékeztettek az örömre, az esztelen örömre."
"Anne azt remélte, túl van már azon a koron, amikor elpirul az ember;
ám a hirtelen felindulásból még egyáltalán nem nőtt ki."
"Ő már túlesett az erős meglepetés
bénító, vakító, felkavaró hatásán.
De azért neki is elég volt az, amit érzett!
Izgalom, kín, gyönyörűség,
ujjongás és gyötrődés furcsa váltakozása."
"úgy tűnt, megtelt a szoba emberekkel és hangokkal."
"Anne-t eközben ezerféle érzés zaklatta fel,
vigasztaló csak egyetlen akadt köztük:
legalább hamar túlesik rajta."
Jane!
Kész vagyok!
Elkésünk!
Jövök!
Csiga!
Szenteld meg e vizet, hogy a gyermek,
aki benne most megkeresztelkedik, a bűnöktől megtisztuljon,
részesülhessen az ő teljes kegyelméből,
és mindörökre hűséges, kiválasztott gyermekei közé tartozzon.
A mi Urunk Jézus Krisztus által.
- Ámen. - Ámen.
Menjünk egyenesen haza.
Csak egy kicsit fáj a hátam, ennyi az egész. Jól vagyok.
Igazán, ne csapj hűhót emiatt.
Szegény jószág. Teljesen elgyötört lesz, még mielőtt betölti a 30-at.
Lányok!
Hát Fanny, most csaknem nagynéni lettél.
Így a tetteid következményekkel járnak.
Nagy gondot kell fordítanod mindenre, bármit is csinálsz.
Mi a baj, kedvesem?
Mr Plumptre eljegyzett egy másik lányt.
Legalább a kedvemért megpróbálhatnál elszomorodni.
Drága, kedves, önfejű Fannym!
Nem úgy döntöttél, hogy a tiéd legyen.
Miért nem hagyod, hogy ott találjon vigaszra, ahol tud?
Én őt választottam volna, de te mindent tönkretettél.
- Ez nem igaz. - Kinevetted.
Mindig, amikor ránéztem, a te szemeddel láttam őt!
Halálra rémítesz.
Nem hagyhatod, hogy bármi is attól függjön, mit gondol a vénlány nagynénéd.
Ne aggódj, most már tudom.
És a te korodban így felhívni magadra a figyelmet,
- amiatt a buta, csapodár orvos miatt... - Lányok!
- ...mindenki előtt. - Lányok!
Hogyan gondolhattam valaha is, hogy bármit is tudsz az igazi szerelemről?
Lányok, azonnal gyertek ide, csodáljátok meg ezt a gyönyörű kis teremtést!
Hát nem édes kislány? Szerintem Austen szeme van.
Ugye, szépségem? Úgy van.
Jane néni, bemutatom az én Jemimámat.
Most, hogy találkoztam a te Jemimáddal, szeretnélek bemutatni az én Emmámnak.
Olvasás? Nem lesz időd már efféle gyerekes dolgokra, Anna.
Megfognád a kislányt egy pillanatra, Jane?
Így ni.
Jaj, ne, ne úgy! Ő nem egy zsák krumpli.
Nézzétek ezt a drága lányt. Vág az esze, mint a borotva,
de ha kezébe adunk egy kisbabát, azt sem tudja, melyik vége van felül.
Szinte már nem is nő.
Nem szándékosan kegyetlen.
Tudom.
És azt mondod, hogy boldog vagy, és ő hisz neked.
Boldog vagyok, Cass.
Valami történt veled Londonban.
Valami egy férfi és egy angyal között.
Mr Haden fiatal volt, nem illett hozzám,
és nagyon okosnak és kellemesnek gondolta magát.
- És te milyennek gondoltad őt? - Semmilyennek sem.
Gondolkodásról szó sem volt.
A fejemet nem is használtam.
Számomra régen elfeledettnek hitt érzéseket idézel fel.
Két ilyen idős hölgy, mint mi, a legjobb, ha eltemeti az érzéseket.
- Megtehetted volna, hogy... - Nem, nem tehettem volna meg!
- De igen! - Nem.
Én is boldog vagyok, Jane.
Attól, hogy itt ragadtál, és anyáról és rólam gondoskodsz?
Hát valakinek azt is meg kell tennie.
- Henry! - Csitt.
Ne ébreszd fel anyát.
Csak holnapra vártunk.
Azt jelenti, túl sok kölcsönt adtam, és túl sokat vettem fel, és most...
Istenem, Jane! Ne nézz így rám.
Igen!
A bankom összeomlott, igen, ami azt jelenti, hogy tönkrementem.
- Csődbe mentem. - De Edward tudna segíteni!
Edwardnak ott az a pereskedés. Van éppen elég gondja.
Edward már 20000 font fedezetet vállalt a tartozásaimból.
Nem hiszem, hogy valaha viszontlátja azt a pénzt.
Jaj, Henry!
- Istenem! - Már érted?
Magammal rántom az egész családot.
- Anya! - Ne szólj neki egy szót se.
Én magam mondom el neki.
Holnap elmondom neki.
- Most meg hova megy? - Hagyd már békén.
Vissza akarsz menni?
Nem akarok én semmit.
Több pénzt akarok keresni.
Azt akarom, hogy te és anya kényelemben éljetek,
és ne folyton attól rettegjetek, hogy a testvéreink elveszítik a házat
és mindenünket.
Meg akarok szabadulni ettől az iszonyatos fáradtságtól, de nem megy.
Elvihetnénk a tengerhez.
A tengernél senki sem veszíti el az étvágyát.
A tengernél senki sem levert.
Senki sem érzi magát hirtelen olyan gyengének, hogy állni sincs ereje.
Kérlek, mondd el, miért haragszol rám.
Miért kellene haragudnom rád?
Én magamra haragszom.
Nem lehetek beteg!
Be kell fejeznem a könyvemet.
Annyi rengeteg szereplő van a fejemben, annyi rengeteg történet,
és annyira kevés az idő.
- Jane, engedd, hogy... - Csak hagyj magamra.
Nono! Azt a szeletet Henrynek hagytam.
Nem kérem, egye meg, Mr Papillon, igencsak jóllaktam.
Hogyhogy nincs étvágyad?
Vajon hány gyermeket szül még?
Reménykedjünk, hogy nem olyan sokat, mint a te szegény anyád.
Az élet nem olyan, mint a mesékben, Fanny.
- A könyvek mindig házassággal végződnek. - Hagyd békén Fannyt, anya.
Ne rontsd el számára a boldog végkifejletet.
Minden érdekes dolog azután történik.
De Mrs Austen!
Például az ember rájön, hogy bármennyire is szereti a férfit, akihez hozzáment,
a gyermekeit még annál is jobban szereti.
Ismét úton van hazafelé Ramsgate-be, Mr Bridges?
Attól tartok, Ramsgate-ből nincs menekvés.
Ó!
Cassandra remekül eltalálta.
Elhiszem.
A betegség az én koromban már veszélyes engedékenység.
Amikor Kentben találkoztunk, úgy hiszem, elhamarkodottan szóltam.
Ugye nem lesz olyan udvariatlan, hogy most visszavonja?
Nem gátoltam volna az írásban, ha ettől félt.
A feleségeként hogyan írhattam volna?
A rengeteg, anyasággal járó teendő...
Túl szegények lettünk volna.
Így is szegény.
Megnevettettük volna egymást.
Hát erről szól a házasság?
Gondolom, nincs olyan hús-vér férfi, aki valaha is méltó lenne
Mr Darcy megalkotójához.
Nincs igaza vele kapcsolatban.
Darcyval egy cseppet sem lettem volna elégedett.
Ha összeszedtem volna a bátorságomat, miután táncoltunk a bálon...
Túl fiatalok lettünk volna.
És később, amikor végül megkértem a kezét?
Egyszerűen arra juttottam, hogy senkihez sem megyek férjhez.
Mondja, hogy már bánja.
Mondja, hogy néha, az éjszaka sötétjében rám gondol.
Mondja, még akkor is, ha nem igaz.
Mégis mi a csodára volna az jó?
Henry jól eltolta a dolgot azzal, hogy elmondta anyának,
Nagyon vadul beszél. A régi sérelmek újra a felszínre törtek.
Bármit is mond, ne vedd magadra, Jane.
Egy cseppet sem mérges rám.
Felhagyok a bankárkodással, Jane. Lelkész leszek.
A fiaim mindig igyekeztek a család javára tenni, amennyira csak tudtak.
De ő egy önző, önző leány!
Láttalak Bridges-szel.
Flörtöltél, akár egy buta csitri.
Nős ember!
Ha Mrs Bridges akartál lenni, a lelkész felesége,
igent kellett volna mondanod, amikor megkért.
Erre könnyű a válasz: nem akartam igent mondani.
Nem mintha arról lett volna szó, hogy jobb ajánlatra vársz.
Ott volt a gazdag férfi a nagy házzal. Mindez a tiéd volt, de eldobtad!
Eldobtad az életedet. És az enyémet! És vele a nővéred életét!
Dehogy, ő nem volt elég jó a szellemes Miss Jane-nek a nagyratörő álmaival.
Nem, Jane többet ért, mint Mr Harris Bigg és tekintélyes lakóhelye,
- és ezer holdas birtoka. - Jaj, anya, kérlek! Évekkel ezelőtt történt.
Igen, 15 éve. A dátum belevésődött a szívembe.
15 éve már annak az éjszakának, amikor hagytad őt elfutni,
akár egy elkényeztetett gyereket, a házasság és biztonság elől!
Képtelen voltam feleségül menni egy olyan férfihoz, akit nem szerettem!
Akkor miért mondtál neki igent?
- "Igen, Harris, Mrs Bigg leszek." - Hibáztam.
Akkor hibáztál, amikor felkeltél másnap reggel és visszavontad az ígéretedet.
Mégis mit kellett volna tennem? Eladni magamat, pénzért?
Gazdagok lettünk volna, igen.
Ami mit is jelent?
A gazdagság nem más, mint biztonság, csak másik szóval.
Anya, könyörgöm!
Te csak ne védd, épp eleget védted már!
Minden biztonságunkat feláldoztad az elveid miatt, Jane.
És ez talán boldoggá tett?
Boldoggá?
Csak rád kell nézni.
Beteg vagy.
Nekem senki sem mond el semmit, de van szemem.
Szegény, magányos kislányom.
- Jane néni! - Ne most, Fanny.
Azért mondtál igent, mert gazdag volt,
és azért mondtál nemet, mert nem szeretted.
- Ez olyan romantikus. - Talán cserélnél velem?
Lehetsz rám mérges, Fanny,
de ne merészelj sajnálni!
Harris Bigg, Brook Bridges, Tom Lefroy,
és az összes többi férfi talán egész boldoggá tudott volna tenni.
Az egészen boldog nem elég.
A saját történetemnek
nem egészen boldog befejezést akarok írni.
Az eléggé szegény pedig a legvégső határ!
Nem, az egyetlen, amit azzal kapcsolatban bánok,
hogy kikosaraztam Harris Bigget, hogy meg fogok halni.
És itthagylak majd téged és anyát egy fillér nélkül.
Jaj, ne! Ne, Jane.
Én tehetek róla.
Ha hallgattam volna, ha nem beszéltelek volna rá, hogy...
Akkor éjjel megállás nélkül gyötörtelek, hogy gondold meg magad.
Rávettelek, hogy kosarazd ki.
Neked köszönhetem, hogy a valódi színében láttam a lehetőséget.
Én tehetek róla, hogy a magányt és a nélkülözést választottad.
Te tehetsz róla, hogy a szabadságot választottam.
Nem érted tettem, Jane.
Tudom.
Úgy szégyellem magamat.
Cassie.
Mindent, ami vagyok,
és mindent, amit csak elértem, neked köszönhetem.
Az itt kialakított életünknek.
A szeretetnek, ami köztünk volt.
Épp ilyen életre volt szükségem.
Ezt szánta nekem Isten.
Sokkal boldogabb vagyok, mint amit valaha is elképzeltem.
Sokkal-sokkal boldogabb, mint amit megérdemlek.
Annyira szomjas vagyok.
- Az édesanyád küldött. - Ó! Köszönöm.
- Hadd beszéljek Jane nénivel, kérlek. - Most nem lehet.
Kérlek! Annyi mindent kellene kérdeznem tőle.
- Talán holnap. - Fanny!
Akkor is hozzámegyek Mr Papillonhoz!
Úgyhogy örömmel átadom a szönyű öreg özvegyembert a hat gyerekével.
Kent
Egy özvegyember, hat gyermekkel.
Jane-nek igaza volt, mint mindig.
Micsoda bosszantó egy lány!
Kedves testvéreim, összegyűltünk Isten színe előtt,
és e gyülekezet színe előtt, hogy egyesítsük e férfit és e nőt...
Ne szomorkodj, Cass néni.
Ma este ne.
Annyira örülök a boldogságodnak, Fanny.
A férjem azt mondta, én vagyok a világon az egyetlen,
akinek a társasága boldogsággal tölti el.
Örülök, hogy tudja, milyen szerencsés.
Mit csinálsz?
Ne aggódj, azokat eltettem, amelyekben megemlít téged.
Ne! Nem égetheted el Jane néni leveleit!
Még mindig azt hiszed, hogy valahol ott rejtőzik egy titkos szerelmi történet?
Talán még mindig ebben reménykedem.
Ő volt a napfény az életemben,
aki minden örömöt bearanyozott,
minden szomorúságot enyhített.
Nem volt gondolatom, amit eltitkoltam volna előle,
és most olyan, mintha egy darabot elvesztettem volna magamból.
A férjem küldött, hogy táncba hívjalak.
Jane nagynénéd volt a táncos a családban.
Amikor egy ilyen éjszakán kinézek az ablakon,
úgy érzem, hogy sem gonoszság, sem szomorúság nem létezhet a világon.
Te vagy életem öröme.
Fanny, most már hallgass a saját szívedre.
magyar szöveg, időzítés: Alice /alicern@citromail.hu